![](https://images.delfi.lv/media-api-image-cropper/v1/4f2181c0-698b-11ed-b5e0-19f64182f7b4.jpg?w=576&h=313)
Bet arī krievu Vidzemes un Kurzemes guberņu pārvalde par to zināja un nesaudzīgi apkaroja jebkuru brīvības ideju. Napoleona Lielā armija iedvesa bailes, un jau savlaicīgi – no 1810. gada – tika pastiprināti Kobronskansta nocietinājumi pie Rīgas un uzsākta Daugavpils cietokšņa būvniecība. Daugavgrīvā un Mīlgrāvī steidzīgi sāka būvēt 21 airu lielgaballaivu. Lai palielinātu armiju, ar 1797. gadu Baltijā sākās rekrūšu ņemšana, dienests ilga 25 gadus.
Kad 1812. gada jūnijā Napoleons ieradās Kēnigsbergā, iebrukums Latvijā jau rādījās tik reāls, ka sākās paniska Kurzemes un Zemgales pilsētu pamešana, pārtikas krājumu izvešana un pat iznīcināšana. Lielās Rīgas baznīcas noderēja par labības magazīnām. Tika uzdots izveidot zemessargu pulkus, ko uzņēmās Kurzemes gubernators Fridrihs fon Zīverss. Tos sāka formēt viņa Rencēnu muižā. Septembra vidū bija saformēti divi pulki ar 2111 zemniekiem. Tomēr Vidzemes muižniecība "piemirsa" izpildīt vienu svarīgu lietu – tā finansēšanu, bet Zīvera ieguldītie personīgie līdzekļi izrādījās par maziem pulku uzturēšanai. Lai gan tos sūtīja kaujās, būdami slikti apģērbti un bez ieročiem, šie zemnieki deva ļoti mazu pienesumu karadarbībai.
Virzot savu Lielo armiju uz Maskavu, Latvijas teritorijas ieņemšanai Napoleons norīkoja Prūsijas korpusu, kam bija jānāk trīs virzienos
Lai turpinātu lasīt, iegādājies abonementu.
Lūdzu, uzgaidi!
Pielāgojam Tev piemērotāko abonēšanas piedāvājumu...
Abonēšanas piedāvājums nav redzams? Lūdzu, izslēdz reklāmu bloķētāju vai pārlādē lapu.
Jautājumu gadījumā raksti konts@delfi.lv